‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Anterior...
‎Te iubesc, Jocasta MacKenzie!
‎Lumea se poate schimba,
‎dar asta nu se va schimba niciodată.
‎Să-i trimit un mesaj lui Murtagh.
‎Dacă îl avertizăm, poate își convinge ‎oamenii să se retragă.
‎Îi duc eu mesajul.
‎Nu poți câștiga. N-o vei face. ‎Istoria a fost scrisă.
‎Dar voi lupta oricum.
‎Ești în miliție?
‎Voiam să vă avertizez ‎în privința lui Tryon.
‎Deci ești un trădător.
‎Te-am eliberat de jurământ.
‎N-aș trăda-o niciodată pe mama ta.
‎Oricine mi-ar cere-o.
‎Murtagh!
‎Roger!
‎Bree.
‎UNIVERSITATEA OXFORD ‎1969
‎Nu vă temeți. ‎Nu e pe viață și pe moarte.
‎Doar câteva corecturi...
‎Sau nu...
‎dle Jones?
‎Poftim, domnule?
‎Crezi că e pe viață și pe moarte?
‎Nu cred, domnule.
‎Dar mă întrebam…
‎Ce înseamnă „cutare sau cutare ‎a îngropat securea războiului”?
‎Știm cu toții că înseamnă ‎să faci pace într-un fel.
‎Dar poți să-mi spui de ce s-ar osteni ‎cineva să o îngroape?
‎Poate ar trebui să pleci.
‎Dacă nu mai ai nimic de adăugat înainte...
‎Am venit, am văzut, am cucerit!
‎Nu e exact ce așteptam, dle Morgan.
‎Și nu au fost ultimele cuvinte ‎ale lui Cezar.
‎Deși a avut un sfârșit nefericit. ‎Rămâi, dle Jones!
‎Voiam să văd ‎dacă ești de acord cu mine.
‎Căci eu consider că e o chestiune ‎de viață și de moarte.
‎Lucrările tale despre replici celebre ‎au fost mediocre.
‎Voiam să vă întrebați de ce spun oamenii ‎astfel de lucruri.
‎Și să vă gândiți la ultimele voastre ‎cuvinte, dacă se ivește ocazia.
‎Ce contează, domnule?
‎Asta e istorie,
‎nu scriere creativă.
‎Fiindcă oamenii trăiesc și mor ‎în funcție de cuvintele lor.
‎Ne modelează gândurile și faptele.
‎Adesea, ele ne definesc.
‎Asemenea gloanțelor trase, ‎care nu pot fi luate înapoi.
‎Au impact.
‎Alegeți-vi-le cu grijă, ‎oferiți-le un înțeles.
‎Trăiți o viață demnă de ele.
‎Mai ales ultimele cuvinte, ‎căci ele nu pier odată cu noi.
‎Și care vor fi ale dv., domnule?
‎„Ultima mea dorință, Doamne,
‎e ca elevii mei să scrie ‎argumentații raționale,
‎susținute de dovezi,
‎cât mai citeț. Amin!”
‎Nu, serios, domnule.
‎Aș spune...
‎Aș spune: „Istoria îmi poate uita numele,
‎atâta timp cât cuvintele și faptele mele
‎rămân în amintirea celor dragi.”
‎Asta e tot pentru azi.
‎Ne vedem săptămâna viitoare!
‎Ai ajuns mai devreme.
‎Voiam să te văd la treabă.
‎Dacă mai mergem la ‎Marele jaf al trenului, ‎grăbește-te!
‎Sigur nu te deranjează ‎un maraton al filmului mut?
‎- Nu vii doar pentru mine, nu? ‎- Ba da.
‎Dar ai rezistat la o dezbatere întreagă ‎despre poduri suspendate.
‎Așa e corect.
‎Chiar ar fi ultimele tale cuvinte?
‎ULTIMELE CUVINTE
‎„DAȚI-L JOS!”
‎„RESPIRĂ!”
‎„SĂ-I ELIBEREZ CĂILE RESPIRATORII!”
‎„ROGER, MĂ AUZI? ‎SUNT EU, BRIANNA.”
‎„TRĂIEȘTI ȘI EȘTI ÎNTREG. ‎TOTUL E ÎN ORDINE.”
‎TREI LUNI MAI TÂRZIU
‎Totul arată bine.
‎Gâtul se vindecă foarte bine. ‎Cicatricea dispare.
‎Cum te simți?
‎Ar trebui să încerci să vorbești, Roger.
‎O să sune ciudat la început, ‎dar e perfect normal.
‎Vrei să încerci să șoptești?
‎Bine...
‎Să știi un lucru.
‎Îl învăț pe Jem să spună „flanelă” ‎și „alamă”.
‎Nu îi spun de „bluză” și de „cupru”.
‎Comunicarea e nonverbală ‎în proporție de 70%.
‎Cine are nevoie de cuvinte?
‎Să pretindem că suntem ‎într-un film mut
‎pe care îl vedeam la Oxford ‎sau în Kenmore Square.
‎Lordul John a adus o sumedenie ‎de cărți și de cadouri.
‎Vii la casa mare, să-l vezi?
‎Bine.
‎Vin eu cu tine.
‎E un laș, oricum ai da-o.
‎„AM AICI UNUL, DLE COLONEL. ‎L-AM PRINS LÂNGĂ RÂU.”
‎„DU-L LÂNGĂ CEILALȚI PRIZONIERI.”
‎„CE FACEM CU EI, EXCELENȚĂ?”
‎„ALEGE TREI ȘI SPÂNZURĂ-I, ‎DREPT EXEMPLU PENTRU CEILALȚI.”
‎„DOMNUL SĂ AIBĂ MILĂ ‎DE SUFLETELE VOASTRE!”
‎Colega mea de cameră de la MIT, ‎Gayle...
‎A avut un iubit ‎care a plecat în Vietnam.
‎Nu-l cunoșteam prea bine,
‎dar m-a rugat să merg cu ea ‎pe la el de câteva ori, după ce a venit.
‎Venise de aproape un an ‎când m-am dus prima oară.
‎Nu știu la ce să mă aștept,
‎dar era ca un zombi.
‎Ochii complet lipsiți de viață.
‎Gayle i-a zis „privirea fără țintă”.
‎L-a nimerit o schijă, ‎dar nu a fost rănit grav.
‎E ceea ce noi am numi stres posttraumatic.
‎Traumă emoțională.
‎A trecut câteva luni.
‎Ai spus că nu e nimic ‎de ordin fizic.
‎Deci poate e stres posttraumatic.
‎E pe fond psihic.
‎Psihologic...
‎Parcă se îneacă în tăcere.
‎Și are aceeași privire fără țintă...
‎Mă tem că e pierdut.
‎Oricât de pierdut ar fi,
‎trebuie să ai credința
‎că-l vei găsi.
‎Gata cu cântecele
‎Cu râsetele sau cu sărutările
‎Mergi în pace
‎Și lasă-ne să plângem
‎Suspinele și tânguirile
‎De pe pajiștile verzi
‎Florile pădurii
‎Toate s-au ofilit
‎M-am gândit să-i fac o piatră funerară.
‎Știu că nu e treaba mea.
‎Eu și Murtagh nu eram căsătoriți.
‎Iar noi n-am fost tată și fiu,
‎dar durerea nu e mai mică.
‎Sau mai ușor de suportat.
‎Era la fel de încăpățânat ca taică-tău.
‎Dacă ar fi rămas lângă tine...
‎A rămas.
‎Și-a respectat jurământul.
‎Față de mama...
‎Loial până la Dumnezeu.
‎Nu-l putem condamna.
‎Vă așteaptă trăsura, doamnă.
‎Îi mai mulțumești o dată lui Claire?
‎Da.
‎Ei bine...
‎La revedere, mătușică!
‎Ce atenți am fi, dacă am ști ‎care bun-rămas e cel din urmă...
‎„Îmi cer scuze că l-am rănit ‎pe ginerele tău.
‎A fost o greșeală regretabilă.”
‎Guvernatorul Tryon i-a oferit lui Roger ‎5.000 de acri în interiorul țării.
‎Cum? De ce?
‎Ca despăgubire.
‎Poate crede că va cumpăra iertarea ta.
‎Și ce am face noi cu 5.000 de acri?
‎N-o să-l facă bine pe Roger,
‎dar e un teren valoros.
‎Tryon îl poate păstra. Nu vreau pământ, ‎îmi vreau soțul înapoi.
‎„PENTRU FAPTELE VOASTRE...”
‎„VEȚI FI OMORÂȚI PRIN SPÂNZURARE.”
‎Am adus ceva.
‎Ceva care m-a făcut mereu să simt ‎că am înțelepciunea divină în palmă.
‎Astrolabul e, în multe privințe, ‎un model al universului.
‎Un instrument ‎cu care îți poți stabili poziția,
‎pe uscat sau pe mare.
‎Îți poate arăta și ora.
‎Ca să ne găsim locul în lume.
‎Ar trebui să începem ‎cu ceva mai simplu.
‎Cu ora, de exemplu.
‎Deci...
‎Dacă soarele ar fi acolo
‎ar însemna...
‎Cinci și jumătate.
‎Cinci și treizeci și cinci.
‎Se pare că nu avem toate răspunsurile.
‎Nu.
‎Uneori trebuie să avem răbdare.
‎Mulțumesc, John.
‎Mă bucur că ai găsit ceva ‎care să-ți distragă atenția.
‎Au fost câteva luni grele.
‎Există medicament pentru durere ‎în vremea ta?
‎Poate niște animăluțe invizibile ‎de-ale voastre, care să o ronțăie.
‎Din păcate, nu.
‎Nu cred că va exista vreodată ‎un leac pentru asta.
‎Poate doar timpul...
‎Se spune că timpul vindecă rănile.
‎Da.
‎Bună!
‎Ce face Roger?
‎Lucrează la scările de la pod.
‎Crezi că s-ar putea opri puțin?
‎V-am adus niște resturi.
‎Să văd dacă-l pot lua ‎de la noua lui pasiune, tâmplăria.
‎Ai grijă, ‎a chuisle!
‎A chuisle?
‎- Asta e nouă. ‎- Da, înseamnă „sângele meu”.
‎Credeam că asta e ‎„m’fhuil”.
‎Da, dar ăla e sângele ‎care curge când te rănești.
‎A chuisle‎ spui în general despre un copil. ‎Cu care ești înrudit, desigur.
‎E minunat.
‎E gata ceaiul.
‎Stai!
‎Jem!
‎Dragul de el...
‎Jamie!
‎Roger,
‎ai vorbit!
‎Mai poți spune ceva?
‎Doare?
‎Poți să încerci?
‎Încearcă! Pentru mine.
‎Vai, draga mea ‎Vai, draga mea
‎Vai, draga mea Clementine
‎Te-ai dus pentru totdeauna
‎Cât de mult sufăr, Clementine
‎Într-o cavernă, într-un canion
‎Excavând pentru o mină
‎Trăia un miner de 49 de ani ‎cu fiica lui, Clementine
‎Vai, draga mea, vai, draga mea ‎vai, draga mea Clementine
‎Te-ai dus pentru totdeauna
‎Cât de mult sufăr, Clementine
‎Era delicată ca o zână
‎Și avea piciorul mic
‎Cutii de heringi fără capace
‎Erau sandalele lui Clementine
‎Vai, draga mea, vai, draga mea ‎vai, draga mea Clementine
‎Te-ai dus pentru totdeauna
‎Cât de mult sufăr, Clementine
‎Unu, doi, trei, patru, cinci, șase.
‎Șapte, opt, nouă, zece!
‎Să-l găsim pe bunicul! Caută-l!
‎M-ai găsit!
‎Încă o dată?
‎Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte, ‎opt, nouă, zece!
‎Claire, ia-l pe Jemmy și du-te la cabană!
‎Acum!
‎Iisuse! E Ian!
‎Ian!
‎Credeam că nu te vom mai vedea ‎niciodată!
‎Vine cineva după tine, băiete?
‎Dacă nu are rude răzbunătoare, nu.
‎Vom mânca bine diseară.
‎Vom sărbători!
‎Bree!
‎Roger!
‎Mă bucur mult să te văd.
‎Bree.
‎Ei bine, băiete, ce părere ai?
‎E...
‎mare.
‎S-a muncit mult.
‎Muncă istovitoare.
‎Din fericire, toți coloniștii au ajutat.
‎Pot să tai mistrețul, dacă vreți.
‎Ian, abia ai sosit. ‎Nu vrei să te instalezi?
‎Cred că ți-e foame. Pun un om să-l taie.
‎Sau pe Marsali. Dacă o vezi ‎cum mânuiește cuțitul...
‎Eu l-am omorât, deci eu îl tai.
‎Desigur. Cum vrei tu.
‎Vino!
‎Te superi dacă mai stau puțin afară?
‎Simte-te ca acasă, băiete!
‎Ce-mi rezervă viitorul?
‎Ăla e „iubitul”.
‎Dar când ai prea mulți copii, ‎Fergus Fraser?
‎Acum, pentru Roger MacKenzie,
‎Spânzuratul.
‎Greșeala mea.
‎Încercăm din nou.
‎Hai încă o dată!
‎Ce e?
‎Ce-i asta?
‎Nimic.
‎Doar o distracție inofensivă.
‎Știi că sunt doar cărți.
‎Vorbește-mi, Roger!
‎Pentru mine nu contează ‎cum o să sune.
‎Știu că ți-e greu.
‎Vocea e...
‎un dar.
‎Dar tot tu ești.
‎Ești bărbatul cu care m-am măritat ‎și îl vreau înapoi.
‎Te rog!
‎Problema nu e că nu vorbești, ‎ci că nu încerci.
‎Știu cât de mult ai suferit.
‎Și cât de speriat ai fost.
‎Dar și eu am trecut ‎prin ceva îngrozitor.
‎Ceva întunecat și urât.
‎Și, crede-mă, voiam doar să mă ascund ‎și să mor.
‎Uneori, încă simt asta.
‎Dar n-am făcut-o.
‎Și nu o fac.
‎Pentru că am un soț și un fiu ‎care au nevoie de mine.
‎Am luptat pentru noi!
‎Și acum am nevoie...
‎Am nevoie de tine.
‎Jemmy are nevoie de tine.
‎Am avut...
‎răbdare.
‎Dar trebuie să știu.
‎Trebuie să știu că nu ești pierdut ‎pentru totdeauna.
‎Te întorci?
‎Ești dispus
‎să lupți pentru noi?
‎Ți-am făcut o budincă specială cu migdale. ‎Am auzit că e preferata ta.
‎Da.
‎Mulțumesc, Lizzie.
‎Doamne...
‎îți mulțumim pentru hrană.
‎Dar, mai presus de toate, îți mulțumim ‎că l-ai adus pe tânărul Ian la noi.
‎Amin.
‎- Amin. ‎- Amin.
‎Câte oi avea de povestit...
‎Începe cu începutul. ‎Să nu-ți scape nimic!
‎Deja știți începutul.
‎Iar sfârșitul e pe masa noastră.
‎Și partea din mijloc?
‎Mohawk au fost buni cu tine?
‎Cum sunt?
‎Sunt...
‎oameni buni.
‎Ai de gând să te întorci în Nord?
‎La mohawk?
‎Nu.
‎Bree, ați discutat despre pământul ‎primit de la guvernatorul Tryon?
‎Nu ne-am decis.
‎Dacă e să-l păstrăm,
‎trebuie măsurat și înregistrat.
‎Nu cred că Roger e pregătit să-și asume ‎o asemenea responsabilitate.
‎Putem trimite un om.
‎Dacă Myers n-ar fi plecat cu negoțul...
‎Poate se duce Ian cu el.
‎Știi cum se face, băiete.
‎Ne-ai ajutat să trasăm hotarul ‎de la Ridge când am venit.
‎Faci asta pentru vărul tău?
‎Ar fi de mare ajutor pentru Roger ‎și pentru noi.
‎Să-l lăsăm să se gândească.
‎- Da. ‎- Din păcate, camerele de oaspeți
‎nu sunt gata încă.
‎Dar poți dormi pe patul din bucătărie.
‎Mulțumesc.
‎Într-o cavernă, într-un canion
‎Excavând pentru o mină
‎Trăia un miner de 49 de ani ‎cu fiica lui...
‎Ian!
‎Băiete...
‎Ce cauți aici?
‎Nu puteam să dorm.
‎Patul nu era pe placul tău?
‎Nu sunt obișnuit cu un pat ‎într-o casă atât de mare, unchiule.
‎Da.
‎Suntem...
‎Ne bucurăm că te-ai întors.
‎Dar nu ești în apele tale.
‎Ești distant.
‎Ce s-a întâmplat la mohawk, băiete?
‎Îmi poți povesti, dacă vrei.
‎Nu pot să-ți spun adevărul acum.
‎Nu știu cum să mă exprim.
‎Dar sunt lucruri pe care nu le poți ‎spune altora.
‎Ție și lui Claire...
‎Da.
‎Înțeleg.
‎Îmi face rău să te văd tulburat.
‎Nu-ți face griji pentru mine.
‎Atunci...
‎o să stau puțin aici, dacă nu te superi.
‎Nu mă deranjează.
‎Te dor?
‎Ale mele mă dor, de la joacă.
‎Nu sunt vânătăi, băiete.
‎Eu le-am vrut.
‎Germain Fraser, ce pui la cale?
‎- Îmi pare rău. ‎- Nu mă deranjează.
‎Uneori, parcă vorbesc cu pereții.
‎Doi băieți sunt de ajuns, ‎dar cu încă unul pe drum...
‎Și să țin pasul cu grădinăritul. ‎cu cusutul
‎și s-o ajut pe Claire la operație...
‎Sunt terminată înainte de prânz.
‎Desigur, nu mi-aș dori altceva.
‎Copiii ne sunt împrumutați ‎doar o vreme de Creator.
‎Dacă avem noroc.
‎Bănuiesc...
‎Ai mei sunt norocoși ‎că au frați și surori.
‎Ca familia Murray.
‎Eu o am doar pe surioara Joanie.
‎Nu era
‎la fel de puternică precum Janet a ta.
‎- Soră-mea a fost mereu independentă. ‎- Da.
‎Câte năzbâtii punea la cale...
‎Sincer, am fost mereu ‎un pic invidioasă.
‎Doar cu maică-mea ‎și cu sora mea la Balriggan...
‎Cred că ți-e dor de familia ta.
‎Și mie mi-e dor de Joanie.
‎Doar că...
‎Uneori mă simt vinovată ‎pentru cât de fericită sunt aici.
‎Cum am ajuns...
‎să fiu acasă în familia asta.
‎Simt că aici mi-e locul.
‎E groaznic?
‎Nu.
‎E un lucru bun.
‎Copilul se agită.
‎O să vină cât de curând.
‎Mă bucur că ești aici, să-l primești. ‎Sau să o primești.
‎Hai!
‎Mă bucur că Ian vine cu tine ‎la măsurători.
‎Înainte să pleci, voiam să-ți dau ceva.
‎Mi-ai spus că aveai un avion de jucărie ‎când erai mic.
‎Nu mi-am luat diploma,
‎dar știu câte ceva despre aerodinamică.
‎Știu că o foaie de hârtie ‎nu zboară singură,
‎dar, uneori, se întâmplă ‎și lucruri neașteptate.
‎Să ne adaptăm la realitate.
‎Există un motiv pentru care primul cadou ‎de aniversare a căsătoriei
‎ar trebui să fie de hârtie.
‎Și, după 60 de ani de presiuni, ‎de diamant.
‎Cel mai dur minereu de pe Pământ.
‎Vreau ca mariajul nostru să devină ‎ceva la fel de puternic.
‎Te iubesc,
‎Roger Mac!
‎Douăzeci și patru.
‎Nu trebuie să-mi mulțumești.
‎Am venit de bunăvoie.
‎Nu ți-a dat Brianna asta?
‎Ești sigur că n-o rup?
‎Marsali!
‎Ați prescris cuiva cucută-de-apă?
‎Nu. De ce?
‎Lipseau mai multe. ‎Mai e doar o rădăcină.
‎M-am gândit că ai prescris-o ‎pentru migrene sau...
‎Având copil, n-aș atinge-o.
‎M-am gândit eu...
‎E prea periculos.
‎Puteam să jur că mai avem ‎măcar patru sau cinci rădăcini.
‎Ce e asta?
‎O pasăre de hârtie?
‎Zboară, dar...
‎nu cântă.
‎Nu-i înțelegeam mereu pe mohawk.
‎Uneori vorbeam cu păsările.
‎Ca să alung singurătatea...
‎Te întrebi vreodată cum știu ‎unde să zboare când vine iarna?
‎Mereu par a ști.
‎Zboară în grup.
‎De-ar fi așa de ușor și pentru noi...
‎Visai?
‎Nu știu unde te visai,
‎dar suntem aici, împreună.
‎Jamie...
‎Crezi că e posibil ca Roger ‎să nu mai vrea să vină acasă?
‎De ce?
‎Lipsesc niște plante din sala mea,
‎care sunt extrem de otrăvitoare
‎dacă nu sunt administrate corect, ‎de un medic.
‎Și mă tem să nu...
‎Ei bine...
‎Când tu sufereai,
‎cu mulți ani în urmă...
‎Nu mai voiam să trăiesc.
‎Spânzură-i, drept exemplu ‎pentru ceilalți.
‎Pentru faptele voastre,
‎veți fi omorâți prin spânzurare.
‎Domnul să aibă milă de sufletele voastre!
‎De ce? De ce să mă oprești tocmai tu?
‎Te-am văzut privind în prăpastie. ‎Știu la ce te gândeai.
‎Ai totul.
‎O soție care te iubește,
‎un copil...
‎Și tot nu vrei să fii cu ei.
‎Când aveai lațul de gât
‎și erai pe moarte,
‎ce ai văzut?
‎Ce ai văzut în întuneric?
‎Ce ai văzut?
‎Spune-mi, ce ai văzut?
‎Am văzut chipul soției mele.
‎Deci nu există scăpare.
‎Chiar și după moarte
‎aș vedea-o.
‎Cum...
‎Cum o chema?
‎Nu mai contează acum.
‎E moartă?
‎Nu.
‎Dar eu am pierdut-o.
‎Voiam doar să se termine durerea.
‎Să-mi găsesc liniștea.
‎Cine știe unde ți-ar ajunge sufletul, ‎dacă...
‎Poate te va despărți pentru totdeauna.
‎Nu doar de ea, ‎ci de toți cei care te iubesc.
‎Și acum?
‎Mergem acasă?
‎Tu vorbești?
‎Ți-ai îngropat arma. Vocea...
‎Și acum îndrăznești s-o folosești ‎împotriva mea?
‎Ai dreptate.
‎Așa am făcut.
‎Dar acum trebuie s-o dezgrop ‎și să lupt.
‎Tu poți?
‎Nu știu.
‎Dezgroapă-ți arma
‎și vino acasă cu mine până afli!
‎Brianna.
‎Nu-mi spune că ai amuțit tu acum!
‎Nu.
‎Nu, doar că...
‎Ce frică mi-a fost!
‎Și mie.
‎Chiar dacă am fost salvat,
‎o parte din mine a murit ‎în ziua aceea.
‎Știu cum e.
‎Crede-mă, știu.
‎Toată lumea îl vrea pe Roger înapoi.
‎Dar nu voi mai fi niciodată acel bărbat.
‎Am studiat istoria.
‎Am predat-o.
‎Iar acum o trăiesc.
‎Când am văzut cartea de tarot, ‎mi-am zis:
‎„Ăsta sunt acum.
‎Spânzuratul.”
‎Poate că asta mi-a fost soarta.
‎Propriul meu strămoș ‎a încercat să mă omoare.
‎Poate că nu trebuia să exist.
‎- Nu e adevărat! ‎- Poate că nu.
‎Dar m-am schimbat.
‎Mai știi când m-ai întrebat ‎despre ultimele mele cuvinte?
‎Da.
‎Credeam că știu care vor fi.
‎Dar ce a contat
‎a fost ultimul chip văzut.
‎Era chipul tău.
‎Roger...
‎Voi cânta mereu pentru tine.
‎Orice ar fi, oriunde.
‎Chiar dacă nu mă asculți ‎sau vocea mă trădează,
‎voi cânta mereu...
‎pentru tine.
‎Subtitrarea: Gabi Nițu